Жан дьо Лафонтен
Конят и вълкът

Превод от френски: Тодор Харманджиев, —

chitanka.info

В ливадите бе пролетта дошла.

Животните от всички колибища, села

на паша са излезли из полето.

През зимните несгоди намъчил се, вълкът

видя самотен кон и рече тоя път

късмета си и с него да опита.

„Как ще те рапна — каза, — ти тъкмо си за мен,

по-лесно би било да беше ти овен.

Но нищо, с малко хитрост ще бъде гърло сито“ —

помисли, предпазливо го доближи съвсем

и тъй за лекар се представи:

„Познавам всяка болест и нрава, да речем,

на всички, дето тук пасем.“

Та щом така умело изцерява

от всичко… то, разбира се, тогава…

И Кончо, ако би пред него сам разкрил

каква е точно болестта му,

безплатно би го изцерил,

защото, като гледа само,

че си пасе невързан той,

това показва, че от нещо боледува.

„Мен — каза конят — ми се струва —

в копитото ми има гной.“

Вълкът угрижен каза: „Такова нещо, сине,

не всеки може да цери,

но аз лекувал съм коне-князе дори,

та… и на тебе ще ти мине.“

Хитрецът мислеше как своя пациент

да рапне — за да го удави.

Но конят със един добър ритник направо

муцуната му на кайма направи.

Помисли Вълчо тъжно примирен:

„Помни — от своя занаят разбирай само.

Реши да си хитрец, а пък излезе щур.

Касапин си, а се помами

да бъдеш също и хирург.“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.